На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

Як завжди,
для Блейка та Джеззі
«Адже радість — це єдине, що уповільнює біг годинника»

Джон Макдоналд

ПЕРЕДМОВА

Розпочинаю цю передмову так само, як і закінчу її: «Дякую вам, Анно Солтер, за те, що пролили своє авторитетне світло на сексуальне насильство, тоді як більшості людей легше відводити погляд або удавати, що цієї проблеми не існує». Для більшості батьків простіше перейматися через невідомого розбещувача, який може блукати десь поруч, ніж прийняти той факт, що їхню дитину сексуально розбещує хтось, кого вони запрошують до свого дому,— навіть попри те, що більшість випадків сексуального насильства вчиняють знайомі родині люди.

Важко прийняти думку, що добрий, ввічливий сусід або друг родини може сексуально кривдити дитину, уявити, що такою людиною може бути хтось у нашій власній родині. Простіше замінити таку небажану думку на приємнішу, на кшталт «Не в цій родині».

І все ж одна з трьох дівчат та один із шести хлопців матимуть статевий контакт із дорослою людиною — тож це таки відбувається в чиїйсь родині. Хай би де виникало сексуальне насильство, завжди є батьки або ж опікуни, котрі стають невільними свідками подій, що передують злочину, й обирають не помічати, як хижаки вмовляють дітей довіряти їм. Наївні батьки часто є несвідомими співучасниками задуманого сексуального насильства, вигадуючи теорії, якими можна пояснити початок порушень сну дитини, або її проблеми з їжею, або ж раптовий страх перед дорослою людиною, яка ще тиждень тому їй так подобалась.

Якщо дискусія вимагає вивчення суворих істин, деякі батьки намагатимуться змінити тему: «Коли ви розмовляєте про такі речі, ви просто виносите їх на поверхню» або «Так, я про все це знаю; будь ласка, чи не могли б ми змінити тему на більш приємну?». Однак, якщо наполягти, вони зрештою визнають ризики й усвідомлюють, що знання про такі речі часто є найкращим способом захиститися від небажаного досвіду. Такі батьки не є дурними — навпаки, вони вилучають своїх дітей з обговорення цих питань у блискуче вигадливі способи. «Ви кажете дуже правильно,— відповідають вони.— Сексуальне насильство є величезною проблемою, особливо серед молодших підлітків. Дякувати богу, мої діти ще не в такому віці».

Та ні, вибачте, реальність демонструє, що найпоширенішим віком, коли вчиняється сексуальне насильство, є три рочки.

«Ну звісно ж, якщо в оточенні маленьких дітей є гомосексуалісти, тоді є ризик».

Та ні, вибачте, реальність свідчить, що сексуальне насильство скоюють гетеросексуальні чоловіки.

«Так, але в нашому оточенні немає таких збоченців».

Перепрошую, відказує реальність, але такі збоченці є у вашому оточенні. За даними Міністерства юстиції, у Сполучених Штатах на одну квадратну милю в середньому припадає один розбещувач дітей.

«Ну, принаймні поліції відомо, хто ці люди».

Не схоже на те, заперечує реальність, оскільки зазвичай ґвалтівника заарештують, коли стає відомо про приблизно від 50 до 150 його жертв.

Коли всі засоби захисту від реальності випробувано, деякі батьки переходять у стан покірності, буквально звільняючи себе від відповідальності: «Що сказати, нічого з цим не поробиш». Такий недоречний фаталізм, чесно кажучи, стає вироком для деяких дітей.

Ще одним типовим рефреном, який можна почути від тих, хто заперечує наявність небезпеки сексуального насильства, є: «Що робити, у дітей є їхня природна життєрадісність. Коли трапляється щось погане, вони швидко оговтуються».

Зовсім ні, нагадує реальність. Діти не швидко оговтуються. Вони пристосовуються, вони приховують, вони придушують почуття, а іноді просто приймають ситуацію й рухаються далі, але не оговтуються.

Якщо мої заперечення здаються вам надто жорсткими, то в мене на те є власні причини — причини, через які я вдячний, що на сторінках «Хижаків» міститься протиотрута до таких заперечень, а саме — добре вивчена й чітко подана інформація. Від Анни Солтер ми дізнаємося, що сексуальні злочинці також не погоджуються, що вони є правопорушниками, котрі вирішили продовжувати йти шляхом, на який стали, хоча було ясно, куди він їх приведе. Солтер зробила інтерв’ю з достатньою кількістю сексуальних злочинців, щоби з’ясувати найтривожнішу правду: багато з них відчувають, що мають право на кожну здобич, яку можуть отримати, і просто не переймаються, яку ціну за це заплатять інші люди. Коротко кажучи, вони безжалісні.

І практично в кожному випадку жорстокого поводження з дитиною існує ціла аудиторія людей, котрі заперечують факт такого поводження й швидко заплющують очі, щойно бачать якісь сигнали.

Вирішення ситуації із сексуальним насильством в Америці — це не більше законів, не більше зброї, не більше поліції чи в’язниць. Вирішенням проблеми сексуального насильства є прийняття реальності.

Однією з найяскравіших реалій є те, що сексуальні хижаки на диво вправно отримують контроль над своїми жертвами.

Існують два основні типи таких хижаків: ті, що беруть силою, й ті, що переконують. Хижаки, які підкорюють своїй силі, схожі на ведмедя, що безпомилково визначає жертву для атаки. Через це вони не можуть легко відступитися та сказати, що просто сталося непорозуміння. Тому цей тип атакує лише тоді, коли відчуває, що перевага на його боці.

Набагато частіше серед сексуальних кривдників зустрічається хижак, який умовляє та переконує. Цей тип шукає собі вразливу жертву, людину, яка дозволить себе контролювати. Немов акула, що кружляє навколо потенційної здобичі, хижак-переконувач наближається повільно й спостерігає, як люди реагують на його загравання. Він починає діалог і з кожною сприятливою реакцією, що виникає, кружляє все ближче. Він робить невеличкі початкові інвестиції, веде таку собі стратегію з низьким ризиком, яка дозволяє йому прощупати ґрунт і рухатися далі так, що ніхто навколо нічого не запідозрить, якщо щось піде не за його планом. Це боягуз — хитрий, проте боягуз.

Процес вибору хижаком жертви може бути настільки ж складним та незбагненним, як сексуальний потяг серед дорослих, із лише єдиною важливою відмінністю: для більшості педофілів сама собою вразливість є стимулом. Як і у тварин, люди-хижаки мають відокремлювати своїх жертв від зграї, де ті живуть. Дітей рідко відбирають у батьків силоміць; дітей не крадуть, наставивши дуло пістолета. Це відбувається за допомогою спокушання, метою якого є не пристрасть, а довіра — ваша або вашої дитини. Недоречна довіра до такого хижака є його найпотужнішим ресурсом, і саме від нас залежить, дарувати йому цю довіру чи ні.

Недоречна довіра може мати жахливі наслідки. Окрім того, що ми зазвичай розцінюємо як розбещення, діти стають жертвами зґвалтування частіше, ніж більшість із нас здатна уявити. За доповіддю Бюро юридичної статистики, аж 15 % жертв зґвалтування є молодшими за дванадцять років.

Якось мати на ім’я Карла розповіла мені про прогулянку зі своєю шестирічною донькою на невеличкому, обнесеному загорожею дитячому майданчику в їхньому місцевому парку. Більшість дітей гуляли там у супроводі когось із батьків, декілька — з няньками, одна дитина — з дідусем. За якийсь короткий час Карла інтуїтивно визначила, хто прийшов із певною дитиною. В одному випадку — бо дорослий та дитина були схожі між собою; в іншому — бо бачила, як дитина підбігала до дорослого та щось йому казала. Вона чула, як один чоловік закликав до чогось хлопчика, який сидів на верхній частині гірки й вагався, чи варто спускатися. Досить скоро Карла співвіднесла кожного дорослого на майданчику, крім одного чоловіка, і цей чоловік їй не сподобався.

Він сидів на лавці й спостерігав, як граються діти, але не зосереджувався на жодній дитині. При ньому нічого не було, тоді як кожен із дорослих мав щось таке, на що можна було звернути увагу: ляльку, іграшку, коляску із вкритим ковдрою сидінням. Коли Карла побачила, що чоловік пішов із майданчика сам, їй спало на думку: «Я йому не довіряю. Що взагалі він тут робив? Добре, що він пішов. Надалі я за ним стежитиму. Він схожий на розбещувача дітей».

Схожий на розбещувача дітей? На якій підставі? Хтось може назвати це обурливим та необґрунтованим осудом, настільки нетолерантною дискримінацією, що в будь-якому іншому контексті вона звучала б протизаконно. Коли за кілька хвилин цей чоловік повернувся на майданчик і Карла побачила, як його син підбіг та обійняв його (раніше вона помилково пов’язала цього хлопчика з іншим дорослим), вона швидко забула про свої нещодавні упередження. Зрештою, вона сказала мені пізніше: «Я просто захищала власну дитину».

Я запитав, чи не почувалася вона незручно через те, що подумки помилково звинуватила того чоловіка. Анітрохи. Чи цей досвід допоміг їй дійти висновку, що в майбутньому не варто судити людей так швидко? Ні. Хоча він виявився просто одним із батьків, чи пошкодувала вона, що підозрювала його? Анітрохи.

Похваливши її за впевненість у собі, я зазначив: «Щоб ефективно захистити свою доньку, вам треба так само бути готовою висловити підозри щодо знайомих вам людей».

«Це не так легко,— відповіла Карла,— адже тоді я почуватимуся жахливо винуватою».

Таке викривлене відчуття провини досить проблематичне, бо дитина є набагато більше вразливою стосовно людини, яку знає її родина, ніж до незнайомця. І Карла, як будь-які батьки, чинить набагато більше опору, коли йдеться про підозри стосовно людей, що їх вона знає. Люди, яких ми охоче підозрюємо, по суті, несуть меншу небезпеку, ніж ті, кого ми відмовляємося підозрювати. Зазвичай ми придушуємо негативні думки про наших друзів, але єдиним способом справді прогнати такі думки є цілком їх розглянути. Ми дійсно ставимося до своїх друзів із більшою повагою, до своїх дітей — із більшою любов’ю, коли готові приймати гостей, і, найвірогідніше, заперечимо ймовірність того, що близькі нам люди можуть виявитися здатними до сексуального насильства.

Я не хочу сказати, що вам варто ставитись із недовірою до чоловіка або хлопця-підлітка просто тому, що він має доступ до ваших дітей, але маю на увазі, що ви повинні бути готовими довіритися власній інтуїції, коли відчуваєте тінь підозри. Передусім я закликаю батьків робити обережний та неквапливий вибір щодо людей, яких вони збираються долучити до життя своїх дітей,— і швидко приймати рішення стосовно людей, яких вони хочуть виключити з цього кола. Це є рисою нашого виду — що деякі дорослі самці чіпляються до дітей. Очікування, що саме такі чоловіки матимуть геть відмінний вигляд порівняно з іншими, як показує досвід, є неефективною стратегією запобігання сексуальному насильству. Популярною, але неефективною.

Коли постає питання про безпеку дітей, то, за моїми висновками, основною відмінністю між батьками та спеціалістами є те, що батьки кажуть «Я вважаю» — як у фразі «Я вважаю, що такі злочинці вештаються навколо місць, які відвідують діти». І батьки закінчують свої судження запитанням: «Діти ж не такі вразливі, коли гуляють парами, чи не так?» Оскільки така інформація залишається приблизно незмінною, незалежно від того, хто її озвучує, я за можливості вказую, що те, що люди вважають за можливу відповідь, зазвичай виявляється правдою. У моїй пам’яті спливає одна матір, яка розпитувала мене, як визначити ознаки зґвалтування дитини.

Я відповів запитанням: «А якими, на вашу думку, можуть бути ознаки?»

«Я не знаю».

«А якби ви знали відповідь, то що б це було?» (Таке запитання майже завжди підштовхує дати відповідь ту саму людину, яка щойно казала, що не знає.)

«Ну, гадаю, що проблеми зі сном. Можливо, поведінка дитини зміниться — але більше не знаю».

«Ви маєте на увазі, що не знаєте крім того, що вам відомо?»

«Не знаю».

«А якби знали, то які б інші ознаки були присутні?»

«Поведінка на кшталт сексуальної щодо інших дітей? Малювання картинок про секс? Дитина робила б сексуальні рухи? Я не знаю».

Авжеж, вона правильно вказала всі пункти. Якщо додати гіперактивність, страх залишатися наодинці з певними дорослими, незвичайний або перебільшений інтерес до людських тіл, носіння надмірної кількості одягу, то матимемо декілька з найпоширеніших поведінкових ознак.

Іноді тіло дитини чітко скаже, що сталося, і такі ознаки набагато важче пропустити. Цей перелік розповідає історію настільки очевидно, що серце стискається, коли читаєш:

• болі в шлунку та проблеми із травленням;

• складнощі при ходьбі або сидінні;

• порвана, заплямована або закривавлена білизна;

• кров у сечі або випорожненнях;

• незрозумілі забої статевих органів;

• хвороби, що передаються статевим шляхом;

• вагітність.

Аналогічні переліки є частиною того, що робить цю тему такою, про яку насправді ніхто не хоче думати. Отже, надто мала кількість батьків по-справжньому замислюється про це, і водночас надто багато хижаків удосконалюють свої навички.

Крім заперечень деяких батьків, хижаки послуговуються кількома соціальними факторами. Більша кількість матерів сьогодні працює, тому більша кількість дітей проводять дні в дитячих закладах. Росте рівень розлучень, і збільшується кількість повторних шлюбів, а це означає більший рівень сексуального насильства з боку вітчимів удома. Дослідження показали, що бойфренди або вітчими набагато частіше жорстоко поводяться з дітьми своїх партнерів, ніж біологічні батьки. Кількість сексуальних злочинів проти дітей також зростає, коли жертви насильства виростають і самі стають насильниками. Зрештою, оскільки більшість сексуальних хижаків домагаються багатьох дітей, кількість жертв зростає в геометричній прогресії.

Книжка «Хижаки» дає батькам та вихователям найкращий захист проти сексуальних кривдників: мудрість. Від імені всіх дітей та дорослих, котрі завдяки цій книжці взагалі ніколи не опиняться в ролі жертви, хочу сказати: «Дякую вам, Анно Солтер».

Ґевін де Бекер

ПОДЯКИ

Почну з написання книжки та людей, які в цьому допомагали. Мені пощастило, що було залучено кілька професіоналів, які здійснили виняткову роботу. Хочу подякувати своїй редакторці Джо-Енн Міллер з Basic Books: її відгуки завжди були продуманими й корисними. Я буду вічно вдячною моїй агентці Хелен Ріс, неперевершеній професіоналці, яка спрямовувала мене від часів моєї першої таємниці. Нарешті, хочу подякувати Вільяму Патріку, який редагував цю книжку приватно, за його ретельно продумані коментарі та пропозиції.

До того ж, як і в усіх моїх книжках, я розшукувала фахівців із цієї галузі, щоби вони прочитали мою роботу та знайшли помилки. Особливо корисні поради для цієї книжки надійшли від таких експертів: Гері Маккорті, начальника виправної установи «Ваупун», що у Ваупуні, Вісконсин; Маргарет Алекзандер, клінічної директорки програми лікування сексуальних злочинців у виправній установі «Ошкош», що в Ошкоші, Вісконсин; Сьюзен Шмітт, начальниці відділу програми планування та оцінки при Департаменті виправних установ у Медісоні, Вісконсин; Стіва і Корі Дженсен, які надають послуги лікування сексуальних злочинців у Портленді, Орегон; Лінн Гендерсон, професорки права в Юридичній школі Вільяма С. Бойда, Університет Невади, Лас-Вегас; та Стефані Даллам, наукової співробітниці Лідерської ради з питань психічного здоров’я, правосуддя та медіа. Остання є відмінною організацією, і я буду рекомендувати всім, хто потребуватиме точної інформації щодо сексуального насильства, заходити на їхній сайт за посиланням www.Leadershipcouncil.org.

Також мені допомагали друзі поза межами цієї галузі — вони читали цю книжку, щоби визначити ступінь її розумності та читабельності. Моя наставниця Реджина Яндо читала й критикувала всі мої книжки, і через це вони стали кращими. Мерія Айзен, подруга та сусідка, виявила неабиякий хист у редагуванні. Моя подруга Рене Сандлер перечитувала остаточну чернетку очима аляскинського орла.

Нарешті, є люди, яким я хочу подякувати через те, що вони роблять світ трохи безпечнішим: Кенові Поупу, який більше, ніж будь-хто інший, об’єднав галузь фахівців із сексуального насильства; Ендрю Вакссу — за його невтомну підтримку дітей; Стіву й Корі Дженсен та Роджеру й Флоренс Вульфам, адже вони керують ефективною програмою лікування; Деннісу Дорену за його поінформований та вдумливий підхід до оцінки сексуальних кривдників; Еріку Голдену, бо він просто показав, наскільки професійним може бути поліграфолог; та Тоні Стревелеру, моєму босові в Департаменті виправних установ штату Вісконсин, за його далекоглядність і тому, що він сповнений тепла та гумору, завдяки йому мій цинізм тримається в межах розумного. Нарешті, хочу подякувати покійній Фей Хані Нопп, яка підштовхнула нас усіх до цієї справи. Хані, хай де ти зараз, ця книжка присвячується тобі.

Для всіх, хто має бажання сконтактувати зі мною, мій сайт — http://www.AnnaSalter.com.

ВСТУП

Коли наприкінці 1970-х я була молодою терапевткою, то отримала ступінь доктора в галузі психології в одному містечку Нової Англії й розраховувала мати загальну практику та вести життя сільської мешканки. Я очікувала, що моїми клієнтами будуть діти з проблемами уваги та поведінки, що даватиму певну кількість консультацій у місцевих школах і матиму сад та, можливо, коня.

Кінець безкоштовного уривку. Щоби читати далі, придбайте, будь ласка, повну версію книги.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

ЛІТЕРАТУРА

Abel, G. G., and J. L. Rouleau (1990). “The nature and extent of sexual assault.” In W. L. Marshall, D. R. Laws, and H. E. Barbaree, Handbook of Sexual Assault: Issues, Theories and Treatment of the Offender. New York: Plenum Press. 9–21.

Abel, G. G., et al. (1977). “The components of rapists’ sexual arousal.” Archives of General Psychiatry 34(8): 895–903.

——— (1981). “Identifying dangerous child molesters.” In R. Stuart, Violent Behavior: Social Learning Approaches to Prediction, Management, and Treatment. New York: Brunner/Mazel. 117–131.

——— (1985). “Sexual offenders: Results of assessment and recommendations for treatment.” In M. H. Ben-Aron, S. J. Huckle, and C. D. Webster, Clinical Criminology: The Assessment and Treatment of Criminal Behavior. Toronto: M & M Graphic Ltd. 191–205.

——— (1987). “Self-reported sex crimes of nonincarcerated paraphiliacs.” Journal of Interpersonal Violence 2(1): 3–25.

——— (1988). “Multiple paraphilic diagnoses among sex offenders.” Bulletin of the American Academy of Psychiatry and the Law 16(2): 153–168.

Abma, J., et al. (1997). “Fertility, family planning, and women’s health: New data from the 1995 National Survey of Family Growth, National Center for Health Statistics.” Vital and Health Statistics 23(19).

Abraham, K. (1927). “The experiencing of sexual traumas as a form of sexual activity.” Selected Papers. London: Hogarth. 47–62.

Alexander, M. (1999). “Sexual offender treatment efficacy revisited.” Sexual Abuse: A Journal of Research and Treatment 11(2): 101–116.

——— (2002, June 27). Personal communication. Madison, Wisc.

Alicke, M. D. (1985). “Global self-evaluation as determined by the desirability and controllability of trait adjectives.” Journal of Personality and Social Psychology 49: 1621–1630.

Allen, B., and D. Bosta (1981). Games Criminals Play. Sacramento, Calif.: Rae John Publishers.

American Psychiatric Association (2000). Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders. Washington, D.C.: American Psychiatric Association.

Ansley, N. (1997). “The validity and reliability of polygraph testing.” Polygraph 26(4): 215–239.

Arkes, H. R., et al. (1989). “The generality of the relation between familiarity and judged validity.” Journal of Behavioral Decision Making 2: 81–94.

——— (1991). “Determinants of judged validity.” Journal of Experimental Social Psychology 27: 576–605.

Associated Press (2002, April 29). “Court documents filed by Cardinal Law say negligence by boy, parents contributed to alleged sexual abuse.” Babiak, P. (2000). “Psychopathic manipulation at work.” In C. B. Gacono, The Clinical and Forensic Assessment of Psychopathy. Mahwah, NJ: Lawrence Erlbaum. 287–311.

Badgley, R. F. (1984). Sexual Offenses Against Children: Report of the Committee on Sexual Offenses Against Children and Youths. Ottawa: Canadian Government Publishing Centre.

Bauserman, R. (1989). “Man-boy sexual relationships in a cross-cultural perspective.” Paidika: The Journal of Paedophilia 2(5): 28–40.

——— (1990). “Objectivity and ideology: Criticism of Theo Sandfort’s research on man-boy relations.” Journal of Homosexuality 20: 297–312.

Begg, L., et al. (1985). “On believing what we remember.” Canadian Journal of Behavioral Science 17: 199–214.

Bender, L., and A. Blau (1937). “The reaction of children to sexual relations with adults.” American Journal of Orthopsychiatry 7: 500–518.

Bender, L., and A. E. Grugett (1952). “A follow-up report on children who had atypical sexual experience.” American Journal of Orthopsychiatry 22: 825–837.

Berliner, L., and J. R. Conte (1990). “The process of victimization: The victims’ perspective.” Child Abuse and Neglect: The International Journal 14(1): 29–40.

Boney-McCoy, S., and D. Finkelhor (1995). “Psychosocial sequelae of violent victimization in a national youth sample.” Journal of Consulting and Clinical Psychology 63: 726–736.

——— (1996). “Is youth victimization related to trauma symptoms and depression after controlling for prior symptoms and family relationships? A longitudinal, prospective study.” Journal of Consulting and Clinical Psychology 64: 1406–1416.

Briere, J. N., and J. R. Conte (1993). “Self-reported amnesia for abuse in adults molested as children.” Journal of Traumatic Stress 6(1): 21–31.

Brison, S. J. (2001). Aftermath: Violence and the Remaking of a Self. Princeton: Princeton University Press.

Brown, D., et al. (1998). Memory, Trauma, Treatment, and the Law. New York: W. W. Norton.

Brown, J. D. (1986). “Evaluations of self and others: Self-enhancement biases in social judgment.” Social Cognition 4: 353–376.

Brown, J. D., et al. (1999). “Childhood abuse and neglect. Specificity of effects on adolescent and young adult depression and suicidality.” Journal of the American Academy of Child and Adolescent Psychiatry 38(12): 1490–1496.

Buchanan, S., ed. (1948). The Portable Plato. New York: Viking Press.

Bureau of Justice Statistics, U.S. Department of Justice (2000). “National Crime Victimization Survey 2000.”

Campbell, J. D. (1986). “Similarity and uniqueness: The effects of attribute type, relevance, and individual differences in self-esteem and depression.” Journal of Personality and Social Psychology 50: 181–294.

Carter, C. J. (2002, June 10). “Little ado over teacher-pupil sex cases.” Boston Globe.

Cialdini, R. B. (1993). Influence. New York: HarperCollins.

Cleckley, H. (1976). The Mask of Sanity. St. Louis, Mo.: C. V. Mosby.

Cohn, J., et al. (2001). “A comparative study of alternative FACS coding algorithms.” Robotics Institute, Carnegie Mellon University.

Cohn, J. F., et al. (1999). “Automated face analysis by feature point tracking has high concurrent validity with manual FACS coding.” Psychophysiology 36: 35–43.

Colvin, C. R., and J. Block (1994). “Do positive illusions foster mental health? An examination of the Taylor and Brown formulation.” Psychological Bulletin 116(1): 3–20.

Colvin, C. R., et al. (1995). “Overly positive self-evaluations and personality: Negative implications for mental health.” Journal of Personality and Social Psychology 68: 1152–1162.

Conte, J. R., et al. (1989). “What sexual offenders tell us about prevention strategies.” Child Abuse and Neglect: The International Journal 13(2): 293–301.

Dallam, S. J. (2002). “Science or propaganda? An examination of Rind, Tromovitch and Bauserman (1998).” Journal of Child Sexual Abuse 9(3/4): 109–134.

Dallam, S. J., et al. (2001). “The effects of child sexual abuse: Comment on Rind, Tromovitch, and Bauserman (1998).” Psychological Bulletin 127(6): 715–733.

Davin, P. A., et al. (1999). Female Sexual Abusers. Brandon, Vt.: Safer Society Press.

De Becker, G. (1997). The Gift of Fear. Boston: Little, Brown.

DeMott, B. (1980). “The pro-incest lobby.” Psychology Today 13(10): 11–12, 15–16.

DePaulo, B. (1981). “Success at detecting deception: Liability or skill.” Annals of the New York Academy of Science 364: 245–255.

DePaulo, B. M., and R. L. Pfeifer (1986). “On-the-job experience and skill at detecting deception.” Journal of Applied Social Psychology 16: 249–267.

DePaulo, B. M., et al. (1980). “Humans as lie detectors.” Journal of Communications 30: 129–139.

——— (1985). Deceiving and Detecting Deceit. The Self and Social Life. New York: McGraw-Hill. 323–370.

de Young, M. (1982). The Sexual Victimization of Children. Jefferson, N.C.: Mc-Farland.

Didion, J. (1979). The White Album. New York: Simon & Schuster.

Dillard, A. (1974). Pilgrim at Tinker Creek. New York: Bantam Books.

Dinwiddie, S., et al. (2000). “Early sexual abuse and lifetime psychopathology: A co-twin-control study.” Psychological Medicine 30: 41–52.

Doren, D. M. (1998). “Recidivism base rates, predictions of sex offender recidivism and the ‘sexual predator’ commitment laws.” Behavioral Sciences and the Law 16: 97–114.

Driscoll, L. N. (1994). “A validity assessment of written statements from suspects in criminal investigations using the SCAN technique.” Paper presented at the meeting of the Academy of Criminal Justice Sciences, Chicago, Ill.

Durant, W. (1939). The Life of Greece: The Story of Civilization. New York: MJF Books.

Dyer, W. W. (2001). There’s a Spiritual Solution to Every Problem. New York: HarperCollins.

Ekman, P. (1982). “Methods for measuring facial action.” In K. R. Scherer and P. Ekman, Handbook of Methods in Nonverbal Behavioral Research. Cambridge: Cambridge University Press. 45–90.

——— (1989). “Why lies fail and what behaviors betray a lie.” In J. C. Yuille, Credibility Assessment. Boston: Kluwer Academic.

——— (1991). “Who can catch a liar?” American Psychologist 46: 913–920.

——— (1992). Telling Lies. New York: W. W. Norton.

Ekman, P., and E. Rosenberg (1997). What the Face Reveals. New York: Oxford University Press.

Eldridge, H. (1995). “Apology and forgiveness.” In A. C. Salter, Transforming Trauma: A Guide to Understanding and Treating Adult Survivors of Child Sexual Abuse. Newbury Park, Calif.: Sage.

Elliot, D. M., and J. Briere (1995). “Posttraumatic stress associated with delayed recall of sexual abuse: A general population study.” Journal of Traumatic Stress 8: 629–647.

Elliott, M., et al. (1995). “Child sexual abuse prevention: What offenders tell us.” Child Abuse and Neglect: The International Journal 19: 579–594.

Epperson, D. (2000). “Minnesota Sex Offense Screening Tool—Revised.” Presented at Sinclair Seminars Sex Offender Re-Offense Risk Prediction, Madison, Wisc.

Famularo, R., et al. (1990). “Symptom differences in acute and chronic presentation of childhood post-traumatic stress disorder.” Child Abuse and Neglect: The International Journal 14(3): 439–444.

Feldman-Summers, S., and K. S. Pope (1994). “The experience of ‘forgetting’ childhood abuse: A national survey of psychologists.” Journal of Consulting and Clinical Psychology 62(3): 636–639.

Fergusson, D. M., et al. (1996). “Childhood sexual abuse and psychiatric disorder in young adulthood: II. Psychiatric outcomes of childhood sexual abuse.” Journal of the American Academy of Child and Adolescent Psychiatry 34: 1365–1374.

Fine, C. G. (1990). “The cognitive sequelae of incest.” In R. P. Kluft, Incest Related Syndromes of Adult Psychopathology. Washington, D.C.: American Psychiatric Press. 161–182.

Finkelhor, D. (1984). “Youths not always victims in man-boy sex, survey reveals.” Forum 14(1): 8–9.

Finkelhor, D., et al. (1990). “Sexual abuse in a national survey of adult men and women: Prevalence, characteristics, and risk factors.” Child Abuse and Neglect: The International Journal 14(1): 19–28.

——— (2001). Youth Internet Safety Survey. University of New Hampshire, Crimes Against Children Research Center.

Fleming, J., et al. (1999). “The long-term impact of childhood sexual abuse in Australian women.” Child Abuse and Neglect: The International Journal 23: 145–159.

Forte, S. (1986). Read the Dealer. Berkeley, Calif.: RGA.

Forth, A. E., and H. C. Burke (1998). “Psychopathy in adolescence: Assessment, violence, and developmental precursors.” In D. J. Cooke, A. E. Forth, and R. D. Hare, Psychopathy: Theory, Research and Implications for Society. Dordrecht, The Netherlands: Kluwer Academic. 205–229.

Forward, S., and C. Buck (1978). Betrayal of Innocence: Incest and Its Devastation. New York: J. P. Tarcher.

Frank, G. (1966). The Boston Strangler. New York: New American Library.

Freund, K., et al. (1972). “The female child as a surrogate object.” Archives of Sexual Behavior 2(2): 119–133.

Furby, L., et al. (1989). “Sex offender recidivism: A review.” Psychological Bulletin 105(1): 3–30.

Gagnon, J. H. (1965). “Female child victims of sex offense.” Social Problems 13(2): 176–192.

Garlick, I., et al. (1996). “Intimacy deficits and attribution of blame among sex offenders.” Legal and Criminological Psychology 1: 251–258.

Gebhard, P. H., et al. (1965). Sex Offenders: An Analysis of Types. New York: Harper and Row.

Gelinas, D. (1992). “On being the chosen one in a malevolent family environment” Paper presented at the conference Psychological Trauma: Maturational Processes and Therapeutic Interventions, Boston, Mass.

Gerrig, R. J., and D. A. Prentice (1991). “The representation of fictional information.” Psychological Science 2: 336–340.

Giarretto, H. (1982). Integrated Treatment of Child Sexual Abuse. Palo Alto, Calif.: Science and Behavior Books.

Gilbert, D. T. (1991). “How mental systems believe.” American Psychologist 46: 107–119.

Gilbert, D. T., et al. (1990). “Believing the unbelievable: Some problem in the rejection of false information.” Journal of Personality and Social Psychology 59(4): 601–613.

Gilbert, D. T., et al. (1993). “You can’t not believe everything you read.” Journal of Personality and Social Psychology 65(2): 221–233.

Goleman, D. (1985). Vital Lies, Simple Truths: The Psychology of Self-Deception.

New York: Simon & Schuster.

Gollwizer, P. M., and R. F. Kinney (1989). “Effects of deliberative and implemental mind-sets on illusion of control.” Journal of Personality and Social Psychology 56: 531–542.

Gonzalez, L. S., et al. (1993). “Children’s patterns of disclosures and recantations of sexual and ritualistic abuse allegations in psychotherapy.” Child Abuse and Neglect 17(2): 281–289.

Gordan, L. (1955). “Incest as revenge against the pre-Oedipal mother.” Psychoanalytic Review 42: 284–292.

Gratzer, T., and J. M. W. Bradford (1995). “Offender and offense characteristics of sexual sadists: A comparative study.” Journal of Forensic Sciences 40(3): 450–455.

Groth, A. N. (1979). Men Who Rape: The Psychology of the Offender. New York: Plenum Press.

Groth, A. N., et al. (1982). “Undetected recidivism among rapists and child molesters.” Crime and Delinquency 28(3): 450–458.

Groth, N. (1982). “The incest offender.” In S. Sgroi, Handbook of Clinical Intervention in Child Sexual Abuse. Lexington, Mass.: Lexington Books. 215–239.

Hamilton, G. V. (1929). A Research in Marriage. New York: Albert & Charles Boni.

Hanson, R. K., et al. (1993). “Long-term recidivism of child molesters.” Journal of Consulting and Clinical Psychology 61(4): 646–652.

Hanson, R. K., and M. T. Bussiere (1998). “Predicting relapse: A meta-analysis of sexual offender recidivism studies.” Journal of Consulting and Clinical Psychology 66(2): 348–362.

Hanson, R. K., et al. (2002). “First report of the Collaborative Outcome Data Project on the Effectiveness of Psychological Treatment for Sex Offenders.” Sexual Abuse: A Journal of Research and Treatment 14(2): 169–194.

Hare, R. D. (1996). “Psychopathy: A clinical construct whose time has come.” Criminal Justice and Behavior 23(1): 25–54.

Hare, R. D., et al. (1988). “Male psychopaths and their criminal careers.” Journal of Consulting and Clinical Psychology 56: 710–714.

Harris, G. T., et al. (1991). “Psychopathy and violent recidivism.” Law & Human Behavior 15(6): 625–637.

Hasher, L., et al. (1977). “Frequency and the conference of referential validity.” Journal of Verbal Learning and Verbal Behavior 16: 107–112.

Hazelwood, R., et al. (1993). “Compliant victims of the sexual sadist.” Australian Family Physician 22(4): 474–479.

Heilbroner, D. (1993). “Serial murder and sexual repression.” Playboy 78: 147–150.

Hemphill, J. F., et al. (1998). “Psychopathy and recidivism: A review.” Legal and Criminological Psychology 3: 139–170.

Henderson, D. J. (1975). “Incest.” In A. M. Freedman, H. I. Kaplan, and B. J.

Sadock, Comprehensive Textbook of Psychiatry. Baltimore: Williams and Wilkins. 1530–1539.

Henderson, G. (1994, October 27). “Children’s kidnapper still eludes authorities.” Spartanburg, South Carolina, Herald-Journal.

Henderson, J. (1983). “Is incest harmful?” Canadian Journal of Psychiatry 28(1): 34–40.

Henslin, J. M. (1967). “Craps and magic.” American Journal of Sociology 73: 316–330.

Herman, J. L. (1981). Father-Daughter Incest. Cambridge, Mass.: Harvard University Press.

Hindman, J., and J. Peters (2001). “Polygraph testing leads to better understanding adult and juvenile sex offenders.” Federal Probation 65(3): 8–15.

Hislop, J. (2001). Female Sex Offenders. Ravendale, Wash.: Issues Press. Janoff-Bulman, R. (1992). Shattered Assumptions: Towards a New Psychology of Trauma. New York: Free Press.

Janoff-Bulman, R., and C. Timko (1987). “Coping with traumatic life events: The role of denial in light of people’s assumptive worlds.” In C. R. Snyder and C. Ford, Coping with Negative Life Events: Clinical and Social Psychological Perspectives. New York: Plenum Press.

John, O. P., and R. W. Robbins (1994). “Accuracy and bias in self-perception: Individual differences in self-enhancement and the role of narcissism.” Journal of Personality and Social Psychology 66: 206–219.

Johnson, J. G., et al. (1999). “Childhood maltreatment increases risk for personality disorders during early adulthood.” Archives of General Psychiatry 56: 600–606.

Johnson, W. B. (1937). “Euphoric and depressed mood in normal subjects.” Character and Personality 6: 79–98.

Jumper, S. A. (1995). “A meta-analysis of the relationship of child sexual abuse to adult psychological adjustment.” Child Abuse and Neglect: The International Journal 19: 715–728.

Justice, B., and R. Justice (1979). The Broken Taboo. New York: Human Services.

Kanade, T., et al. (2000). Comprehensive database for facial expression analysis. Proceedings of the 4th IEEE International Conference on Automatic Face and Gesture Recognition, Grenoble, France.

Kaufman, I., et al. (1954). “The family constellation and overt incestuous relations between father and daughter.” American Journal of Orthopsychiatry 24: 266–279.

Kendler, K. S., et al. (2000). “Childhood sexual abuse and adult psychiatric and substance use disorders in women: An epidemiological and cotwin control analysis.” Archives of General Psychiatry 57: 953–959.

Kilpatrick, D. G., et al. (1992). Rape in America: A Report to the Nation. Arlington, Va.: National Victim’s Center.

Kinsey, A. C., et al. (1953). Sexual Behavior in the Human Female. Philadelphia: Saunders.

Knight, R. A. (1999). “Validation of a typology for rapists.” Journal of Interpersonal Violence 14(3): 330.

Knopp, F. H. (1984). Retraining Adult Sex Offenders: Methods and Models. Orwell, Vt.: Safer Society Press.

Kohnken, G. (1987). “Training police officers to detect deceptive eyewitness statements: Does it work.” Social Behaviour 2: 1–17.

Koss, M. P. (1993). “Detecting the scope of rape: A review of prevalence research methods.” Journal of Interpersonal Violence 8(2): 198–222.

Koss, M. P., and M. R. Harvey (1991). The Rape Victim. Newbury Park, Calif.: Sage.

Kraut, R. E. (1980). “Humans as lie detectors: Some second thoughts.” Journal of Communication 30: 209–216.

Kraut, R. E., and D. Poe (1980). “On the line: The deception judgments of customs inspectors and laymen.” Journal of Personality and Social Psychology 39: 784–798.

Krieger, M. J., et al. (1980). “Problems in the psychotherapy of children with histories of incest.” American Journal of Psychotherapy 34(1): 81–88.

Lamott, A. (1994). Bird by Bird: Some Instructions on Writing and Life. New York: Anchor Books.

Landis, C. (1940). Sex in Development. New York: Hoeber.

Landis, J. T. (1956). “Experiences of 500 children with adult sexual deviation.” Psychiatric Quarterly Supplement 30(Part 1): 91–109.

Langer, E. J. (1975). “The illusion of control.” Journal of Personality and Social Psychology 32: 311–328.

Langevin, R. (1990). “Sexual anomalies and the brain.” In W. L. Marshall, D. R.

Laws, and H. E. Barbaree, Handbook of Sexual Assault: Issues, Theories, and Treatment of the Offender. New York: Plenum Press. 103–113.

Lanyon, R. I. (1986). “Theory and treatment in child molestation.” Journal of Consulting and Clinical Psychology 54(2): 176–182.

Lerner, M. J. (1980). The Belief in a Just World: A Fundamental Delusion. New York: Plenum Press.

Levine, J. (2002a). Harmful to Minors. Minneapolis: University of Minnesota Press.

Levine, J. (2002b, April 25). Letter to the editor. Washington Times.

Lewicki, P. (1984). “Self-schema and social information processing.” Journal of Personality and Social Psychology 48: 463–574.

Lukianowicz, N. (1972). “Incest I: Paternal incest.” British Journal of Psychiatry 120: 301–313.

Lustig, N., et al. (1966). “Incest: A family group survival pattern.” Archives of General Psychiatry 14: 31–40.

Lykken, D. T. (1995). The Antisocial Personalities. Hillsdale, N.J.: Lawrence Erlbaum.

MacVicar, K. (1979). “Psychotherapeutic issues in the treatment of sexually abused girls.” Journal of the American Academy of Child Psychiatry 18: 342–353.

Marks, G. (1984). “Thinking one’s abilities are unique and one’s opinions are common.” Personality and Social Psychological Bulletin 10: 203–208.

Masson, J. (1984). The Assault on Truth: Freud’s Suppression of the Seduction Theory. New York: Penguin Books.

Mathews, R., et al. (1989). Female Sexual Offenders: An Exploratory Study. Orwell, Vt.: Safer Society Press.

Matlin, M. W., and D. Stang (1978). The Pollyanna Principle: Selectivity in Language, Memory, and Thought. Cambridge, Mass.: Schenkman.

Michaud, S. G. (1994). Lethal Shadow. New York; Penguin Books.

Michaud, S. G., and H. Aynesworth (1989). Ted Bundy: Conversations with a Killer. New York: Penguin Books.

Miller, G., and S. Tompkins (1977). Kidnapped! At Chowchilla. Plainfield, N.J.: Logos International.

Mirkin, H. (1999). “The pattern of sexual politics: Feminism, homosexuality and pedophilia.” Journal of Homosexuality 37: 2.

Mohr, J. W., et al. (1964). Pedophilia and Exhibitionism. Toronto: University of Toronto Press.

Motiuk, L. L., and S. L. Brown (1996). “Factors related to recidivism among released federal sex offenders.” Presented at the XXVI International Congress of Psychology, Montreal, Canada.

Mrazek, D. (1985). “Science, politics, and ethics: Issues in the study of the sexual use of children.” Contemporary Psychology 30(1): 37–38.

Mullen, P. E., et al. (1993). “Childhood sexual abuse and mental health in adult life.” British Journal of Psychiatry 163: 721–732.

Nack, W., and D. Yaeger (1999, September 13). “Every Parent’s Nightmare.” Sports Illustrated.

National Campaign to Prevent Teen Pregnancy (2000). “Not Just Another Thing to Do: Teens Talk About Sex, Regret and the Influence of Parents.” Washington, D.C.: National Campaign to Prevent Teen Pregnancy.

Nelson, E. C., et al. (2002). “Association between self-reported childhood sexual abuse and adverse psychosocial outcomes. Results from a twin study.” Archives of General Psychiatry 59(2): 139–145.

Neuman, D. A., et al. (1996). “The long-term sequelae of childhood sexual abuse in women: A meta-analytic review.” Child Maltreatment 1: 6–16.

Nichols, H. R., and I. Molinder (1996). Multiphasic Sex Inventory II Handbook.

Tacoma, Wash.: Nichols & Molinder Assessments.

Nickerson, C. A. E., and K. R. Hammond (1993). “Comment on Ekman and O’-Sullivan.” American Psychologist 48: 989.

Norris, F. H. (1992). “Epidemiology of trauma: frequency and impact of different potentially traumatic events on different demographic groups.” Journal of Consulting and Clinical Psychology 60(3): 409–418.

Oddone, E., and M. L. Genuis (1996). A Meta-Analysis of the Published Research on the Effects of Child Sexual Abuse. Calgary, Canada: National Foundation for Family Research and Education.

Ondersma, S. J., et al. (2001). “Sex with children is abuse: Comment on Rind, Tromovitch, and Bauserman (1998).” Psychological Bulletin 127(6): 707–714.

Paolucci, E. O., et al. (2001). “A meta-analysis of the published research on the effects of child sexual abuse.” Journal of Psychology 135(1): 17–36.

Paulhus, D. L. (1998). “Interpersonal and intrapsychic adaptiveness of trait selfenhancement: A mixed blessing.” Journal of Personality and Social Psychology 74: 1197–1208.

Phillips, L. M. (1999). “Recasting consent: Agency and victimization in adultteen relationships.” In S. Lamb, New Versions of Victims: Feminists Struggle with the Concept. New York: New York University Press.

Plutarch (1992). Plutarch’s Lives. New York: Random House.

Pope, K. S., and B. G. Tabachnick (1995). “Recovered memories of abuse among therapy patients: A national survey.” Ethics & Behavior 5(3): 237–248.

Prentky, R. A., et al. (1997). “Recidivism rates among child molesters and rapists: A methodological analysis.” Law & Human Behavior 21(6): 635–659.

Rascovsky, M., and A. Rascovsky (1950). “On consummated incest.” Journal of Psychoanalysis 31: 42–47.

Reed, G. M., et al. (1994). “‘Realistic acceptance’ as a predictor of decreased survival time in gay men with AIDS.” Health Psychology 13: 299–307.

——— (1999). “Negative HIV-specific expectancies and AIDS-relate bereavement as predictors of symptom onset in asymptomatic HIV-positive gay men.” Health Psychology 18: 354–363.

Regan, R. T. (1971). “Effects of a favor and liking on compliance.” Journal of Experimental Social Psychology 7: 627–639.

Revitch, E., and R. G. Weiss (1962). “The pedophiliac offender.” Diseases of the Nervous System 23: 73–78.

Rezendes, M., and M. Carroll (2002, April 8). “Boston diocese gave letter of assurance about Shanley: Told Calif. parish record was clean.” Boston Globe.

Rind, B. (1995). “First do no harm: The sexual abuse industry.” Paidika: The Journal of Paedophilia 3(12): 79–83.

Rind, B., et al. (1998a). “A meta-analytic examination of assumed properties of child sexual abuse using college samples.” Psychological Bulletin 124: 22–53.

——— (1998b). “An examination of assumed properties of child sexual abuse based on nonclinical samples.” Paper presented at the symposium The Other Side of the Coin, sponsored by the Foundation for Church Work, Rotterdam, The Netherlands.

——— (1999, November 6). “The clash of media, politics, and science: An examination of the controversy surrounding the Psychological Bulletin metaanalysis on assumed properties of child sexual abuse.” Paper presented at the 1999 Joint Annual meeting of the Society for the Scientific Study of Sexuality and American Association of Sex Educators, Counselors and Therapists, St. Louis, Mo.

——— (2000). “Science versus orthodoxy: Anatomy of the congressional condemnation of a scientific article and reflections on remedies for future ideological attacks.” Applied and Preventive Psychology 9: 211–225.

——— (2001a). “Moralistic psychiatry, Procrustes’ bed, and the science of child sexual abuse: A reply to Spiegel.” Sexuality and Culture 5: 75–85.

——— (2001b). “The validity and appropriateness of methods, analyses and conclusions in Rind et al.: A rebuttal of victimological critique from Ondersma et al. (2001) and Dallam et al. (2002).” Psychological Bulletin 127(6): 734–758.

——— (2001c, July/August). “The condemned meta-analysis on child sexual abuse: Good science and long-overdue skepticism.” Skeptical Inquirer 25: 68–72.

Roesler, T. A., and T. W. Wind (1994). “Telling the secret: Adult women describe their disclosures of incest.” Journal of Interpersonal Violence 9: 327–338.

Rosencrans, B. (1997). The Last Secret. Brandon, Vt.: Safe Society Press.

Rosenthal, R., and B. M. DePaulo (1979). “Sex differences in eavesdropping on nonverbal clues.” Journal of Personality and Social Psychology 37: 273–285.

Rudacille, W. C. (1992). “Lies in disguise.” Text Analyst 17.

——— (1994). Identifying Lies in Disguise. Dubuque, Iowa: Kendall/Hunt Publishing.

Rush, F. (1980). The Best Kept Secret: Sexual Abuse of Children. New York: Mc-Graw-Hill.

Russell, D. E. H. (1984). Sexual Exploitation: Rape, Child Sexual Abuse, and Workplace Harassment. Newbury Park, Calif.: Sage.

Russell, D. H. (2000). The Epidemic of Rape and Child Sexual Abuse in the United States. Newbury Park, Calif.: Sage.

Salter, A. C. (1992). Epidemiology of Child Sexual Abuse. New York: Lawrence Erlbaum.

——— (1995). Transforming Trauma: A Guide to Understanding and Treating Adult Survivors of Child Sexual Abuse. Newbury Park, Calif.: Sage.

Saradjian, J. (1996). Women Who Sexually Abuse Children: From Research to Clinical Practice. New York: John Wiley.

Saunders, B. (2001, October). “Family resolution therapy in cases of intrafamilial sexual abuse.” Paper presented at the Midwest Conference on Child Sexual Abuse, Madison, Wisc.

Sauzier, M. (1980). “Disclosure of child sexual abuse: For better or for worse.” Psychiatric Clinics of North America 12(2): 455–469.

Saywitz, K. J., et al. (1991). “Children’s memories of a physical examination involving genital touch: Implications for reports of child sexual abuse.” Journal of Consulting and Clinical Psychology 59: 5.

Scheflin, A. W., and D. Brown (1996). “Repressed memory or dissociative amnesia: What the science says.” The Journal of Psychiatry and Law 24(2): 143–188.

Scheppele, K. L., and P. B. Bart (1983). “Through women’s eyes: Defining danger in the wake of sexual assault.” Journal of Social Issues 39(2): 63–80.

Schlessinger, L. (1999, March 23). The Dr. Laura Show [radio broadcast]. Los Angeles, Calif.: Premier Radio Networks.

Serin, R. C. (1996). “Violent recidivism in criminal psychopaths.” Law and Human Behavior 20: 207–217.

Shedler, J., et al. (1993). “The illusion of mental health.” American Psychologist 48: 1117–1131.

Sloane, P., and E. Karpinski (1942). “Effects of incest on the participants.” American Journal of Orthopsychiatry 12: 666–673.

Slovenko, R. (1971). “Statutory rape.” Medical Aspects of Human Sexuality 5: 155–167.

Smith, D. W., et al. (2000). “Delay in disclosure from childhood rape: Results from a national survey.” Child Abuse and Neglect: The International Journal 24(2): 273–287.

Sorensen, T., and B. Snow (1991). “How children tell: The process of disclosure in child sexual abuse.” Child Welfare League of America 70(1): 3–15.

Spiegel, D. (1990). “Trauma, dissociation, and hypnosis.” In R. P. Kluft, Incest Related Syndromes of Adult Psychopathology. Washington, D.C.: American Psychiatric Press. 247–261.

“Statement of purpose.” (1987). Paidika: The Journal of Paedophilia 1(1): 1–2.

Stein, J. A., et al. (1988). “Long-term psychological sequelae of child sexual abuse: The Los Angeles Epidemiologic Catchment Area Study.” In G. E. Wyatt and G. J. Powell, Lasting Effects of Child Sexual Abuse. Newbury Park, Calif.: Sage. 135–154.

Steller, M., and G. Koehnken (1990). “Criteria based statement analysis.” In D. C. Raskin, Psychological Methods in Criminal Investigation and Evidence. Portland, Oreg., Book News. 217–245.

Stevens, W. (1982). The Collected Poems of Wallace Stevens. New York: Vintage Books.

Swanson, D. W. (1968). “Adult sexual abuse of children.” Diseases of the Nervous System 29(10): 677–683.

Taylor, S. E. (1989). Positive Illusions: Creative Self-Deceptions and the Healthy Mind. New York: Basic Books.

Taylor, S. E., and P. M. Gollwizer (1993). “The effect of mindset on positive illusions.” Journal of Personality and Social Psychology 69: 213–226.

——— (1998). “Positive illusions.” In H. Friedman, Encyclopedia of Mental Health. San Diego: Academic Press.

Taylor, S. E., and J. D. Brown (1988). “Illusion and well-being: A social-psychological perspective on mental health.” Psychological Bulletin 103: 193–210.

Taylor, S. E., et al. (2000). “Psychological resources, positive illusions, and health.” American Psychologist 55: 99–109.

Taylor, S. E., et al. (Submitted for publication). “Portrait of the self-enhancer: Well-adjusted, healthy, and appreciated by others, or maladjusted, unhealthy, and friendless.” Terman, L. (1951). “Correlates of orgasm adequacy in a group of 556 wives.” Journal of Psychology 32: 115–172.

Terman, L. M. (1938). Psychological Factors in Marital Happiness. New York: McGraw-Hill.

Terr, L. (1990). Too Scared to Cry. New York: Harper and Row.

——— (1994). Unchained Memories: True Stories of Traumatic Memories, Lost and Found. New York: Basic Books.

Terr, L. C. (1985a). “Children traumatized in small groups.” In S. Eth and R. S. Pynoos, Post-Traumatic Stress Disorder in Children. Washington, D. C.: American Psychiatric Press. 47–70.

——— (1985b). “Psychic trauma in children and adolescents.” Psychiatric Clinics of North America 8(4): 815–835.

Thornburgh, D., and H. S. Lin, eds. (in press). Youth, Pornography, and the Internet. Washington, D.C.: National Academy Press.

Tian, Y., et al. (2000). “Recognizing lower face action units for facial expression.” Proceedings of the 4th IEEE International Conference on Automatic Face and Gesture Recognition, Grenoble, France.

——— (2001). “Recognizing action units for facial expression analysis.” Transactions on Pattern Analysis and Machine Intelligence 23(2): 97–115.

Tiger, L. (1979). Optimism: The Biology of Hope. New York: Simon & Schuster. Timnick, L. (1985a, August 25). “22% in survey were child abuse victims.” Los Angeles Times.

——— (1985b, August 26). “Children’s abuse reports reliable, most believe.” Los Angeles Times.

Tjaden, P., and N. Thoennes (1998). “Prevalence, incidence, and consequences of violence against women: Findings from the National Violence Against Women Survey, National Institute of Justice.” In U.S. Department of Justice, Centers for Disease Control and Prevention: Research in Brief.

Tormes, Y. (1968). Child Victims of Incest. Denver, American Humane Society: Children’s Division.

Trepper, T. S., and M. J. Barrett (1989). Systemic Treatment of Incest. New York: Brunner/Mazel.

Underwager, R., and H. Wakefield (1993). “Interview with Ralph Underwager and Holida Wakefield.” Paidika: The Journal of Paedophilia 3(1): 3–12.

Undeutsch, I. (1989). “The development of statement reality analysis.” In J. C. Yuille, Credibility Assessment. Dordrecht, The Netherlands: Kluwer Academic. 101–120.

van der Kolk, B. A., et al., eds. (1996). Traumatic Stress. New York, Guilford Press.

Virkunnen, M. (1975). “Victim-precipitated pedophilia offenses.” British Journal of Criminology 15(2): 175–180.

Warren, J. I., et al. (1996). “The sexually sadistic serial killer.” Journal of Forensic Sciences 6: 970–974.

Wegner, D. M., et al. (1994). “The allure of secret relationships.” Journal of Personality and Social Psychology 66(2): 287–300.

Weiner, I. B. (1962). “Father-daughter incest: A clinical report.” Psychiatric Quarterly 36(1): 607–632.

Weinrott, M. R., and M. Saylor (1991). “Self-report of crimes committed by sex offenders.” Journal of Interpersonal Violence 6(3): 286–300.

Weiss, J., E. Rogers, et al. (1955). “A study of girl sex victims.” Psychiatric Quarterly 29: 1–27.

“When politics clashes with science: An examination of the controversy surrounding the Psychological Bulletin article meta-analysis on the assumed properties of child sexual abuse.” (2000). Flyer for symposium lead by Bruce Rind and Carol Tavris. Knoxville, Tenn.

Williams, L. M. (1992). “Adult memories of childhood abuse: Preliminary findings from a longitudinal study.” The Advisor 5: 19–20.

——— (1994). “Recall of childhood trauma: A prospective study of women’s memories of child sexual abuse.” Journal of Consulting and Clinical Psychology 62: 1167–1176.

——— (1995). “Recovered memories of abuse in women with documented child sexual victimization histories.” Journal of Traumatic Stress 8: 649–673.

Wyatt, G. E., and G. J. Powell, eds. (1988). Lasting Effects of Child Sexual Abuse. Newbury Park, Calif.: Sage.

Yorukoglu, A., and J. P. Kemph (1966). “Children not severely damaged by incest with a parent.” Journal of the American Academy of Child Psychiatry 5(1): 111–124.

Zuckerman, M., et al. (1981). “Verbal and nonverbal communication of deception.” In L. Berkowitz, Advances in Experimental Social Psychology. San Diego: Academic Press. 1–59.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.